23 липня 2024 17:14
Стефан РЕШКО: "Перемоги над "Партизаном" у 1976-му мають стати взірцем для нинішнього "Динамо"
![](/images/store/galleries/0154/6593/post735288_17a57_content.jpg)
Сьогодні у польському Любліні футболісти київського "Динамо" зіграють свій перший матч у нинішньому розіграші Ліги чемпіонів. У рамках другого кваліфікаційного раунду команда Олександра Шовковського зустрінеться на "Люблін Арені" із срібним призером чемпіоната Сербії бєлградським "Партизаном".
З цим суперником динамівська дружина у своїй історії вже зустрічалась двічі – у Кубку чемпіонів сезону-1976/77 і Лізі Європи сезону-2017/18. Про перипетії першого з протистоянь кореспондент UA-Футбол попросив пригадати одного з його учасників – захисника "Динамо" Стефана Решка.
- Чим запам’ятались вам поєдинки з "Партизаном" у вересні 1976-го?
- Вдома ми виграли 3:0, а в гостях 2:0. Ми не боялись, а поважали противника, адже "Партизан" тоді був одним із найкращих клубів Югославії. А югославський футбол, як відомо, був на високому рівні у Європі. Коли у першому матчі у Києві ми впевнено перемогли, забивши три "сухих" м’ячі, то через два тижні у Бєлград їхали спокійними. Вирушали туди, аби вигравати і проходити у наступний раунд змагань. Та все ж були налаштовані на серйозну гру, під час якої 70-тисячний стадіон кричав, ревів – там вболівальники досить гарячі. "Партизан" - хороша команда, але й і нас теж команда була хорошою (посміхається). "Динамо" це і довело на бєлградському стадіоні, відзначившись двома голами. Це говорить не стільки про слабкість "Партизана", як про силу "Динамо". Тож рахунок 5:0 за сумою двох матчів красномовно засвідчив, що перевага була на нашому боці.
- Судячи по рахункам в обох матчах особливих проблем бєлградська команда "Динамо" не створила?
- Не створила. Вважаю, що все визначилось у Києві. Вигравши 3:0, ми зробили гарний заділ перед грою-відповіддю. Мати такий запас у м’ячах – і можна без надмірних хвилювань вирушати на виїзд. І не тільки у Югославію, а й у Голандію або Німеччину. Та й зараз така перевага теж дозволяє бути спокійнішим перед другим матчем.
- У домашньому поєдинку з "Партизаном" у воротах динамівців грав Михайло Москаленко, для якого та зустріч стала єдиною єврокубковою у кар’єрі. Його пам’ятають хіба що лише прискіпливі вболівальники зі стажем….
- Так, пам’ятаю його – високий та худорлявий голкіпер. Хороший хлопець, який був дублером Євгена Рудакова. Тоді конкуренцію вигравав Женя, який грав здорово. Тож Москаленку важко було конкурувати з Рудаковим. А от чому тоді у київському матчі не було його у воротах – вже й не пригадаю. Мабуть, у нього була травма. Що ж стосується Москаленка, то у першому матчі з "Партизаном" він "відстояв" нормально. Тим більше, що у Києві бєлградська команда не мала змоги багато атакувати. Та й взагалі вдома воротарям легше грати. А от у повторному матчі в Бєлграді у "рамці" вже з’явився Рудаков і став найкращим у нашому складі. Навіть пенальті відбив.
- З "Партизаном" ваша команда зустрічалася всього через півтора місяці після повернення з Олімпіади-1976, виступ у якій, незважаючи на завойовану бронзу, був визнаний невдалим і призвів до конфлікту у київському "Динамо"…
Саме так і було. З бєлградцями нам потрібно було грати невдовзі після непорозуміння, яке виникло з тренерами у динамівському клубі. Лобановський і Базилевич нас у ту пору трохи "загнали", що і призвело до нього. Ми тоді сказали, що якби динамівцям у складі олімпійської збірної СРСР довелось б грати з НДР після наших осінніх матчів з "Партизаном" та грецьким ПАОКом (його ми також обіграли за сумою двох матчів – 4:0 і 2:0), то програшу 1:2 точно не було б! Ми ж бо відпочили після непомірних навантажень, до того ж Базилевич пішов з команди, а ту саму програму підготовки зняли. Та й Лобановський став по-іншому до цього процесу ставитись. Тож ближче до кінця сезону-1976 футболісти "Динамо" підійшли до своєї оптимальної форми. Поєдинки з "Партизаном" стали першими успіхами на шляху до вдалого сезону-1977. І хоча наша команда не змогла пробитись до фіналу Кубка чемпіонів, програвши у піфінальному протистоянні менхенгладбахській "Боруссії" (1:0 і 0:2), нам все ж вдалося потішити вболівальників – ми стали чемпіоном СССР.
- Які визначальні якості сербських футболістів ви виокремили б?
- Вони індивідуально сильні у технічному плані. Техніка югославів вже тоді була кращою, ніж у представників багатьох країн Східної Європи – поляків, чехів, румунів. Та й з "фізикою" у них було все гаразд. В Югославії завжди були обдаровані гравці. Один з них – Драган Джаїч із "Црвени Звєзди", який півтора десятка років виступав за національну збірну. Він у той час був одним із найкращих нападників Європи. Взагалі югославський, а нині сербський футбол, мають чимало чеснот. І це потрібно враховувати.
- З тих пір сербський футбол змінився?
- Я не надто відстежую події у сербському футболі. Тим більше зараз. Однак можу сказати, що на чемпіонаті Європи у Німеччині серби виступили слабо. На відміну від останніх чотирьох десятиліть минулого сторіччя, коли спорт загалом та футбол зокрема у Югославії був на високому рівні. Югославські футболісти грали у провідних європейських клубах – такому, як "Реал" (Мадрид). Були вони й у Франції, Італії, Бельгії, інших країнах. У той час з Югославії, де була демократія і більше свободи, можна було переходити до клубів різних європейських чемпіонатів. А от в СРСР на це існувала сувора заборона.
- Які ваші очікування від сьогоднішнього матчу у Любліні?
- Треба вигравати! Ви якраз добре нагадали про наші перемоги над "Партизаном" у 1976-му. Тож якщо динамівці нинішнього зразка прочитають про звитяги своїх попередників, то це, можливо, стане для них гарним прикладом і взірцем.
Фото - ФК "Динамо"
Коментарі
Увійдіть в систему
або
Зареєструйтесь